PINOKIO
Kada zvijezda pada I zaželite želju
Bez obzira tko ste
Sve što vam srce želi
Ostvarit će se
Ako želite srcem svim
Sve ostvarivo je
Kada zvijezda pada i poželite želju
Kao što to i treba
Sudbina je blaga
Onima koji vole Ona dade
Ispunjenje slatko
Želja njihovih
I tako odjednom
Sudbina dođe i uvidi sve
I kad poželite želju
Snovi postaju stvarnost
Lijepo, ha?
Vjerujem da mnogi od vas ne vjeruju u ispunjenje želja.
Nisam ni ja. Jasno, ja sam samo cvrčak
koji povremeno pjeva, ali reći ću vam
zbog čega sam počeo vjerovati u to.
Jedne večeri, nekoć davno...
Oprostite, da pričvrstim ovo... Evo...
Jedne večeri, nekoć davno, moja su me putovanja odvela
u malo selo. Bila je divna noć. Zvijezde su sjajile
iznad uspavanoga staroga grada. Lijep prizor.
Šetao sam ulicama, nije bilo nikoga.
Jedini znak života davalo je svjetlo u dućanu
rezbara Geppetta. Pa sam odskakao dotamo.
I provirio unutra. Šteta što takva krasna vatra gori uludo.
I što sam učinio?
Ušao sam unutra!
I pogledao uokolo.
Na ovako čudnom mjestu, možeš očekivati svašta.
Cvrčak mora biti oprezan.
I kad sam bio siguran da nikog nema, raskomotio sam se.
Grijući se, malko sam i razgledavao.
Takvo što još niste vidjeli.
Sjajni satovi.
Izrezbareni iz drveta.
I male slatke glazbene kutije. Prava umjetnička djela.
A na policama same igračke.
Onda mi je nešto privuklo pogled.
Lutka!
Poput marionete. S koncima.
Slatki mali.
Idemo gore.
Dobro drvo.
Još samo malo...
Malo boje i završen je!
Bit će dobar, zar ne, Figaro?
Oprostite.
Vidiš, ovo je već drukčije.
Izvrsno. Sjajno.
Ne možete svima udovoljiti.
Imam pravo ime za tebe...
Pinokio!
Sviđa ti se, Figaro?
Ne? Tebi se sviđa, zar ne, Cleo?
Onda neka mali drveni odluči.
Sviđa ti se?
Ti se zoveš...
Pinokio!
A sad ćemo te isprobati.
Glazba, profesore.
Polako!
Prestanite!
Koliko udaraca...
Mali drveni pokaži što znaš
Iraz veseli srca sva
Malo toga zna što istina je
Ali, ponosan ja sam na te
Male drvene noge I najbolje od sveg
Mala drvena guza Ako možda padneš
Kako je graciozan moj mali drveni...
Cleo, ovo je Pinokio.
Kaži, drago mi je.
Pozdravi Figara!
Već si vragolan!
I vidiš što se dogodi.
Idemo gore.
Baš si sladak.
I taj osmjeh...
Znaš... Nevaljalče, ljubomoran si, ha?
Znaš, Pinokio, Figaro je ljubomoran na tebe.
Bez brige, Figaro, još te...
Koliko je sati?
Već je kasno.
Dođi, idemo spavati.
Laku noć, Pinokio.
Smiješni mali.
Laku noć, Cleo, moja vodena bebice.
Figaro, poželi joj laku noć.
Hajde!
Sad idi spavati, moja mala sireno. Laku noć!
Ovo se zove prava udobnost.
Ma vidi ga, Figaro.
Oči su mu poput pravih.
Baš bi bilo lijepo da je pravi dječak.
No, dobro... idemo spavati.
Figaro...
Zaboravio sam otvoriti prozor.
Figaro! Gle!
Zvijezda želja!
Zvijezdo sjajna, Zvijezdo bajna
Prva si koju večeras vidim
Želim, želim
Ispuni mi želju moju.
Figaro, znaš što sam zaželio?
Zaželio sam da Pinokio bude pravi dječak!
To bi baš bilo krasno. Zamisli...
Pravi dječak!
Lijepa misao, ali ne baš ostvariva.
Pravi dječak.
Tišina!
Što je previše, previše je!
Što je sad?!
Što se zbiva?
Ajme meni! Vila!
Dobri Geppetto, usrećivao si mnoge -
zaslužio si da ti se želja ispuni.
Mala drvena lutko, probudi se!
Dar života ti dajem!
Što sve danas mogu učiniti!
Mičem se!
Govorim!
Hodam!
Da, Pinokio,
dala sam ti život. -Zašto? -Večeras je Geppetto
zaželio pravoga dječaka. -Jesam li pravi dječak?
Nisi. Da se želja posve ostvari, ovisi o tebi.
O meni? -Dokaži hrabrost, iskrenost i nesebičnost,
i jednoga ćeš dana postati pravi dječak.
Pravi dječak! -To neće biti lako.
Moraš znati izabrati što je dobro, a što je loše.
Dobro, loše? Ali kako ću znati? -Kako će znati!
Tvoja će ti savjest reći. -Što je savjest? -Što je savjest!
Ja ću ti reći!
Savjest je onaj mali glas kojega ljudi još ne slušaju.
Takav je današnji svijet. -Jesi li ti moja savjest?
Tko, ja? -Želiš li biti Pinokijeva savjest?
Pa... ja...
Dobro... Kako se zoveš?
Cvrčak.
Kleknite, g. Cvrčak!
Bez trikova, molim.
Proglašavam te Pinokijevom savješću.
Lord Čuvar znanja što je loše, a što je dobro.
Savjetnik u trenucima iskušenja.
Vodite ga pravim putem.
Ustanite, Sir Cvrčak!
Ajme meni...
Bašje bilo lijepo!
Hvala vam!
A značka? -Vidjet ćemo. -Dobit ću je?! -Vjerujmo u to.
Zlatnu? -Možda.
Pinokio, upamti, budi dobar dečko
i uvijek slijedi svoju savjest.
Do viđenja, milady. -Do viđenja.
Nije loše.
Tebe sam zaboravio...!
Ti i ja trebamo otvoreno razgovarati. -Zašto?
Želiš li biti pravi dječak? -Aha. -Onda dobro.
Sjedni, sinko.
Slušaj, svijet je pun iskušenja. -Iskušenja?
Da, iskušenja. To su loše stvari koje se čine dobrima.
Ali, iako se dobre stvari katkad čine lošima,
a loše dobrima u krivo vrijeme
i obratno!
Kužiš?
Ali ja ću znati što treba! -Bravo! Aja ću ti pomoći!
Kad god me trebaš, zazviždi! Ovako.
Ovako?
Ne, pokušaj ponovno.
Ovako?
Ne, sinko. Slušaj!
Bravo! Zapjevajmo!
Kadse nađešu nevolji
I ne znaš što je dobro, a što je loše
Samo zazviždi!
I kad si u iskušenju I to želiš jako
Samo zazviždi!
Ne samo malo pištanje Udahni i puhni jako!
Ako je tvoj zvižduk slab Viči -Cvrčak! -Da!
Idi samo po putu pravom lako malo skreneš
Samo zazviždi!
I uvijek slijedi Savjest svoju!
Idi samo po putu pravom lako malo skreneš
Samo zazviždi!
I uvijek slijedi Savjest svoju!
Pazi, Pinokio!
Tko je tamo? -Ja sam! -A, ja sam!
Figaro, netko je tu.
Polako, mogao bi nas zaskočiti svakog trena.
Tu je negdje.
Tu sam!
Pinokio!
Kako si dospio tu dolje? -Pao sam. -Pao si...
Ti govoriš! -Aha! -Ne! -Da!
I mičem se! -Ne možeš! Sanjam!
Probudi me! Probudi me!
Da vidimo tko sanja!
Hajde, reci nešto!
Baš si smiješan! Ponovi to! -Zbilja govoriš! -Da!
Vila je došla... -Vila? -Aha.
I imam savjest! -Savjest? -I jednom ću biti pravi dječak!
Pravi dječak! To sam zaželio! Ostvarilo se! Figaro!
Vidi, živje, govori! Reci bog Figaru.
Bog Figaru.
Cleo! Umalo sam te zaboravio. Gle, Pinokio!
Ona je mala vodena beba. Nije li slatka? -Jest!
Ovo treba proslaviti!
Glazba!
Ti pokreni ovu!
Hej, zabava!
Mogu i ja?
Hoćemo li propustiti drugi ples, mala?
Pustite me!
Cleo, pridruži se! Pleši!
Lijepo!
Gle, lijepo! -U pomoć!
Gdje je kanta? Vodu! U pomoć!
Evo je! Evo vode!
Gdje je voda?
To je bilo blizu! Idemo u krevet, sigurnije je.
Danas si imao puno posla.
Zatvori okice i spavaj. -Zašto?
Svatko mora spavati.
Figaro ide spavati.
I Cleo.
A sutra moraš u školu. -Zašto?
Da svašta naučiš i budeš pametan. -Zašto?
Zato.
Gle, oče, gle!
Čekaj! Budi miran! -Što su oni?
Oni... Tvoji prijatelji iz škole. Djevojčice i dječaci.
Odijeni ovo! -Pravi dječaci? -Da!
Požuri sad! Čekaj, čekaj!
Jabuka za učiteljicu.
Okreni se da te vidim.
O, da, evo ti.
Trči sad!
Hej, čekaj, vrati se, Figaro!
Nije škola za tebe.
Do viđenja, oče! -Do viđenja, sine! Brzo mi se vrati!
Slušaj taj veseo smijeh nevine dječice na putu u školu.
Gladni umovi jure prema fontani znanja.
Škola... sjajna institucija.
Svijet bi baš bio glup bez...
Vidi, vidi... Stromboli.
Vratio se u grad!
Sjećaš se, Giddy, kad sam te svezao na konce kao lutku?
Umalo smo prevalili tog starog Roma.
Mali drveni dječak...
Drveni dječak!
Gle!
Zadivljujuće! Živa lutka bez konaca!
To nekomu vrijedi bogatstvo. Da vidim...
Tako je! Stromboli! On će nam dati...
Slušaj me... Ako dobro odigra- mo karte, bit ćemo na konju -
ili se ja ne zvao Pošteni John!
Brzo! Sredit ćemo ga!
Sad je naš...
Ne, glupane.
Ne budi grub! Ja ću to srediti!
Evo ga! Giddy, kao što sam jučer rekao...
Baš sam nespretan!
Strašno mi je žao!
Nadam se da se nisi ozlijedio. -Dobro sam.
Sjajno!
Vidi, vidi... Pravi učenik.
Gle, Giddy, načitan momak!
Izvoli knjigu. -Idem u školu! -Školu... da!
Onda nisi čuo za lakput do uspjeha.
Nisi? Govorim o kazalištu!
Tvoja jabuka. Svjetla, glazba, pljesak!
Slava! -Slava? -Da!
I uz takvu osobnost, izgled, znanje... Rođeni glumac!
Ali, ja idem... -Ravno do vrha! Već vidim tvoje ime!
Osvjetljeno, veliko! A kako se ono zoveš? -Pinokio.
Pinokio. P-I-N-U-O-P-I...
Gubimo dragocjeno vrijeme! U kazalište!
Glumački je život za mene
Šešir visoki svileni Štap srebrni
Zlatni sat Dijamantni lanac
Glumački je život super
Slavan je lijepo bit' Glumački je život za mene!
Glumački je život zabavan
Divna savjest! Kasnim prvi dan!
Ne može upasti u veliku nevolju odavde do škole!
Parada!
Glumačkije životza mene!
Masni brkovi i dabrov ogrtač Mala kolica i jarac
Hej, pa to je Pinokio! Kamo idete?
Nosiš svoj šešir ponosno Vozikaš se gore-dolje
Staneš i kupiš slatkiše Glumački je život za mene!
Odjeća je iz dućana vrhunskih Kikirikija uz sokove jedeš baš
Spavaš do... Što je to bilo? -Cvrčak! Što radiš gore? -Tko?
Tko? Gdje?
Umišljaš!
Ne, to je moja savjest!
A sad se lijepo smiri...
Nemaš se čega bojati.
Pinokio!
Pinokio! Ovamo!
Ovamo! -Cvrčak! Bit ću glumac!
Dobro, sinko, samo polako. Sjećaš se što sam ti govorio
o iskušenju? -Aha. -To je on.
Ne, to je g. Pošteni John! -Pošteni John?
Pomozi mi!
U redu, ovo ćemo mu reći;
ne možeš ići u kazalište, lijepo se zahvali.
Žao ti je, ali moraš ići u školu. -Aha.
Pinokio!
Dolazi, reci mu!
Maleni! Tu si! Gdje smo stali?
Idemo u kazalište! -Do viđenja, Cvrčak!
Glumački je život za mene! -Do viđenja?!
Ne možeš! Odlaze!
Što da učinim? Idem mu reći ocu.
Ne, to je cinkanje! Idem sam za njim!
Dame i gospodo,
na kraju ovoga sjajnoga šoua,
Stromboli, majstor šoua, to sam ja,
uz posebnu dozvolu menagementa, moju, jasno,
predstavljam vam nešto što nećete moći vjerovati!
Izgleda da je rasprodano!
Predstavljam vam jedinu marionetu koja pjeva i pleše
bez ikakvih konaca!
Nadam se...
Jedan i jedini... Pinokio!
Koje napuhavanje!
Nemam konce Da me drž...
Hajde, osramoti se, pa ćeš onda slušati svoju savjest!
Slatki mali!
Nemam konce Da me drže
Da me muče Da me mršte
Imao sam konce Al' sad slobodan sam
Više konaca nemam ja!
Hej, ho, tako vam je to
Tako to mora bit'
Želim da sad znaju svi
Da briga nemam ja!
Nemam konaca...
Što sam vam rekao, ha?!
Oni konce imaju Ali vidite i sami
Konce nemam ja!
Konce nemaš ti Ruke slobodne su ti
Ako se želiš zabaviti
Odrezat ću si konce svoje
Konce nemaš ti Ma vidi to ti
Baš zgodan si
Konce imam ja Ali ako želiš to
Odrezat ću konce si
Tamo gdje Volga teče Tamo se nalazimo mi
Ivan ija idemo tamo Ali htjela bih ići s tobom
Konce nemam ja!
Svidio im se! Uspio je!
Bože! Možda sam bio u krivu!
Više me neće trebati.
Glumcu savjest ne treba.
Što mu se dogodilo?
Gdje je u ovo doba?
Idem ga potražiti.
Upamti, nitko ne smije jesti, dok ga ne pronađen!
Konce nemam ja Ali mozga imam
Kupio sam odiijelo novo Jedem fino i pjenušac pijem!
Konce nemam ja!
Bravo, Pinokio! -Svidio sam im se!
Dvjesto! Bio si sjajan! -Dobar sam!?
Tristo... Izvrstan!
Znači li to da sam sad glumac? -Pa jasno!
Gurnut ću tvoje lice u oko javnosti!
Tvoje će im lice biti na vrhu jezika!
Hoće li? -Aha! Što je ovo?!
Za tebe, moj mali Pinokio!
Za mene? Hvala!
Otrčat ću kući i reći ocu!
Kući?
Pa jasno! Otići kući i reći ocu!
Baš komično! -Mislite, smiješno? -Da!
Vratit ću se ujutro! -Vratit će se ujutro!
Ići kući!
Tako! To je tvoja kuća!
Tu te uvijek mogu pronaći!
Ne! Ne! Ne! -Da! Da! Da!
Meni pripadaš!
Putovat ćemo po svijetu! Pariz, London...
Monte Carlo, Istambul! -Ne! Ne! -Da!
Počinjemo večeras!
Zaradit ćeš mi puno novca!
A kad ostariš,
bit ćeš mi drvo za ogrjev!
Pusti me! Moram ići! Ne možeš me zadržati! -Tišina!
Ušuti prije nego te udarim!
Laku noć, moj mali zlatni rudniče!
Ne, čekaj! Pusti me! Reći ću svome ocu!
Idemo!
Hajde!
Cvrčak!
Gdje si?
Cvrčak!
Sada on sjedi u krilu luksusa, a svijet mu je pod nogama.
Uvijek mogu reći da sam ga poznavao.
Tiho ću izaći iz njegova života.
Poželio bih mu svu sreću.
Jasno, a zašto ne bih?